Økonomi

=//Overgangen fra pengeøkonomi i Romerriket til naturhusholdning i tidlig middelalder//=



Romerriket (fra år 150 f.Kr – ca. 500 e.Kr.) baserte sitt økonomiske system på frie borgere. Dette betyr at borgerne deltok i folkeforsamlinger, var grunnstammen i hæren og livnærte sin familie gjennom jordbruk. Etter at Romerriket ble delt i øst og vest, gikk det økonomiske systemet i vest til grunne. Presset mot hæren ved grensene økte, og dette krevde mer ressurser. Romerne måtte tadig betale høyere skatter. Dette førte etter hvert til inflasjon og pengene fikk mindre og mindre verdi. Dette førte til at pengesystemet brøt sammen.



Mens i Østromerriket fortsatte det gode pengesystemet, og dette hold i nesten 1000 år til. Det ble så klart for en ny epoke i vest – middelalderen. Men her ble de økonomiske ordningene svekket. Bøndene ble livegne, som betyr at de var avhengige av godseieren, og de jobbet på hans jord. Dette blir kalt for ”føydalisering”. Allikevel var perioden fra 1000-tallet økonomisk sett en oppgangstid. Østromerrikets hovedstad, Konstantinopel, ble like stort som før og ble et enda viktigere handelsknutepunkt mellom øst og vest. Ettersom man ikke lenger hadde penger, drev borgerene med naturalhusholdning. Naturalhusholdning går ut på at borgerene i samfunnet selv produserer det de trenger, og bruker derfor ikke penger. Derfor er jordbruk som oftest hovednæringen. Det som de ikke kunne produsere selv, fikk de tak i ved enkel byttehandel.